Tule nyt, Willa!
Okei.
Joo, se näyttää nätiltä siinä.
Laitetaanko kukat siihen?
Katso kaikkia noita kukkia.
Harry, saamme ongelmia!
–Tule nyt! –Minä tulen!
Kuuletko minua? Oletko järjiltäsi?!
Jos teet sen uudelleen, jätän sinut mereen. En pelleile!
–Minä kuulin jotain! –Niin kuin mitä?
Jokin kolisi runkoa vasten.
Melkein tapatit sinut ja Travisin.
Yritämmekö vielä auttaa ihmisiä?
Kyllä. Ihmisiä, joita näemme!
Maddie?
Nick löysi sen veneen lokikirjan. Meillä on ongelma.
San Diego on kuollut.
LOKIKIRJA
–Kuinka pahasti? –Se on mennyttä.
–Mitä tarkoitat? –Armeija on polttanut sen matalaksi.
Tämän mukaan Leigh Anne tuli juuri sieltä.
–Sinähän sanoit, että San Diego oli turvassa. –Älä usko sokeasti.
He eivät menneet rantaan, joten he eivät tiedä.
Lokikirjassa luki niin. Mitä epäselvää siinä enää on?
Meidän täytyy tietää, mitä San Diegossa on.
Minä keskityn nyt siihen, mikä meitä odottaa täällä.
–Mikä ase tiputtaisi tuon veneen? –50 kaliiberin konekivääri.
Sellainen ase, jonka voi asentaa vain isompaan alukseen.
–Isompaan alukseen. –Oletko varma, että se seuraa meitä?
Meillä on sama kurssi. Se voi olla Alician radioihastus.
Minkä takia me emme puhu muukalaisille.
Kuka tahansa se onkaan, emme kadota sitä.
–Ja se on nopeampi. –Selvä. Mitä nyt teemme?
Piiloudutaan.
Pysytään rannikolla ja kadotetaan heidät tutkasta.
Tässä on sola.
Niin tässäkin, yhtä syvä.
Tämä on luonnonsuojelualuetta. Siellä olisi vartioasema.
–Mikä on luultavasti hylätty. –Mutta siellä on tarvikkeita.
–Voisimme kerätä tietoja. –Mennään sitten sinne.
Catrina Islandille, kyllä.
Chris?
Hei.
Nousemme pian maihin, pakoon sitä, mitä tuolla on.
Pidätä hengitystäsi.
Näyttää hyvältä paikalta.
Siellä on turvallisempaa.
Mistä sinä sen tiedät?
Näittekö? Tuohon taloon syttyi valo.
–Tuletko sinä? –Minä jään.
Pidän huolta, että tutkaystävämme menee ohitsemme.
Ofelia ja minä jäämme seuraksesi.
–Pidän yksinäisyydestä. –Me vaadimme.
Tämä on hyvä paikka.
–Joku on kotona. –He tuskin toivottavat meitä tervetulleiksi.
Heitä pelottaa. Meitäkin pelottaisi.
Näetkö sinä mitään?
–Hei? –Travis!
–Haloo? –Mitä sinä teet?!
Tiedämme, että olette siellä, ja että teitä pelottaa. Niin meitäkin.
Tarvitsemme vain tietoja.
Emme ole uhka. Emme ole sairaita.
Me olemme vain...
Tarvitsemme apua.
Harry!
Takaisin sisään.
Anteeksi, hän innostui ihmisten näkemisestä. Siitä on aikaa.
Näimme valonne. Olimme merellä.
Se oli vahinko.
Travis. Travis Manawa.
George Geary. Miten voin auttaa, Travis Manawa?
Meidän täytyi laskea ankkuri.
Merellä ei ole sen turvallisempaa kuin maalla.
Mikä saa sinut luulemaan, että täällä on turvallista?
Meidän täytyy vain selvittää, mihin suuntaamme seuraavaksi.
Teidän ei tarvitse pelätä meitä.
Ota tästä.
Kiitos.
Kasasin kirjoja sänkyni viereen. Yritin lukea yhden viikossa.
Jäin kuitenkin aina jälkeen.
En voi kuvitella, että siihen olisi aikaa nyt.
Muuta sinulla ei olekaan kuin aikaa.
Ota se. Kukaan ei tule kirjoittamaan uusia vähään aikaan.
Olette Los Angelesista. Teillä on sellainen tyyli.
Lähdimme pois, kun he aloittivat pommitukset.
Napalmia.
He käyttävät sitä rannikolla.
Olen kysellyt toisilta vartioasemilta.
–Joka kaupungissa? –Tietojeni mukaan, kyllä.
Portland, Seattle, Vancouver...
–Entä etelä? –San Diego poltettiin.
–Alempana? –He sulkivat rajan.
–Ei pääsyä kumpaankaan suuntaan. –Voi luoja.
–Mitä siis on jäljellä? –Ei juuri mitään.
Sisämaassa ei mene sen paremmin. Viimeksi kun kysyin, –
Joshua Treestä sanottiin, että Petrified Forest – mennyttä.
JT suljettiin pian sen jälkeen.
Tuossa on Cali, tuossa Arizona. Zion meni pimeäksi ennen niitä.
Utah, mennyttä. Kalliovuorten asema on kuollut. Se on Coloradoa.
Se jakaa mantereen. Se on puolet koko maasta.
Olitko sinä töissä?
Kyllä... Olin lukion opinto–ohjaaja.
Niinkö? Minulla on sosiaalityön tutkinto. Tein töitä lasten kanssa.
–Niinkö? –Kyllä.
Minulla oli ihan toinen elämä ennen Georgea.
Piditkö sinä siitä...työstäsi?
Kyllä, rakastin sitä.
Oliko raskasta huolehtia muiden lapsista, kun sinulla oli omiakin?
Se voi olla raskasta, mutta... Lapset ovat hauskoja, tiedäthän?
Jokaisella on omat tarpeensa.
Vaikka minusta tuntuikin, että olin antanut kaikkeni, keksin jotain.
–Teitkö töitä nuorempien lasten kanssa? –En saanut mahdollisuutta.
Etkö pidä pienemmistä lapsista, vai?
Ei, ei. Minulla on kaksi omaa.
Pidin heistä enemmän, kun he olivat pieniä.
Äiti?
Tässä on vanhimpani, Seth.
–Seth, tässä on Madison. –Hei.
–Kaikki hyvin, äiti? –Kyllä. Juttelemme vain.
Niin mukavaa saada vieraita.
Miten voit?
Hyvin.
–Missä isä on? –Työhuoneessa, hänen miehensä kanssa.
Okei. Tulen kohta takaisin.
Onko sinulla lisää viiniä?
Jäämmekö tänne?
Tämä on vain väliaikaista.
Meillä ei ole muutakaan paikkaa. Miksi emme vain jää?
Meidän täytyisi saada kutsu.
–Niinkö? –Kyllä.
Olemmepa kohteliaita.
Otitko antibioottisi?
Kyllä.
Alan ymmärtää tätä maailmaa paremmin.
Kaiken sen jälkeen, mitä äitisi ja minä teimme suojellaksesi sinua, –
tämä ei ole se maailma, jonka halusimme sinun tuntevan.
Ei se mitään. Kaikki hyvin.
Tämän maailman ymmärtäminen...
...auttaa minua ymmärtämään sinua.
Se on julma maailma.
Tähtää ja ammu. Teet sen väärin.
Tällä sinä hyppäät, ja tällä kierit.
Tasku täynnä kimppuja Tuhkaa! Tuhkaa!
Ja me kaikki kaadumme!
Mitä kimput ovat?
–Kukkia. –Miksi laitat niitä taskuihisi?
No, kauan aikaa sitten...
...Euroopassa, virus sairastutti monia ihmisiä.
Lääkkeitä ei ollut, joten heille annettiin kukkia.
–Auttoiko se? –Ei.
–Haluatko tulla katsomaan huonettamme? –Joo, mennään.
–Haluatko tulla katsomaan Harryn huonetta? –Ei, kiitos.
Kuule, sinun ei tarvitse puhua, mutta on parempi olla ihmisten kanssa.
Kaikki hyvin.
Okei. Tule nyt. Mennään!
Vau! Siistiä!
–Onko tämä huoneesi?! –Joo!
Vau!
Ketä nämä tyypit ovat?
Retkeilijöitä, naapureita, Colbyt ja Kyle–setä.
Mitä hänelle tapahtui?
Sama juttu kuin nyt tapahtuu, kun ihmiset sairastuvat.
Niin.
–Kuule, sinulle ei käy niin. –Ei niin, koska minulla on voimapilleri!
Niin! En tiedä, mikä se on.
Se on kuin vitamiini. Jos otan sen, perheeni pysyy yhdessä.
–Mikä on suosikkisi? –Kenraali. Sillä on asekin.
Se täytyy vain antaa hänelle.
Jep.
–Mikä heillä kestää? –Onko sinulla kiire jonnekin?
En pidä istuskelusta – tämä on 10 mijoonan dollarin vene.
–Sinun 10 miljoonan dollarin veneesi. –Mitä?
Sanoit "10 miljoonan dollarin vene", aivan kuin vene ei olisi sinun.
–Se on minun, älä ole huolissasi. –En ole huolissani.
Mutta olen utelias.
Kenet sinä aiot jättää taaksesi?
Vien sinut kotiini, otan sinut alukselleni. Missä luottamus?
–Miksi jättäisin jonkun nyt? –Resurssien vuoksi.
Sinulla ei ole tarpeeksi. Et suunnitellut pakoa näin monelle.
Me pärjäämme kyllä.
Meillä on vettä.
Ja sinä olet helkkarinmoinen kalamies.
Heillä ei ole tartuntaa, Travis. Meillä on.
Me olemme rikkaruohoja, joita luontoäiti kitkee.
–Se mitä tapahtuu...ei ole luonnollista. –Olet väärässä.
Maailman voimavarat loppuivat, joten se sanoi: "Nyt riittää."
–Se korjaa nyt suuntaansa. –Luonto voittaa lopulta aina.
Aivan. Eikä tämä ole sinulle mitään uutta.
Sinä ymmärrät paremmin kuin kukaan muu.
–Anteeksi? –Olet maori.
–Etkö olekin? –Kyllä... Monet eivät arvaa.
Olen amatööriantropologi. Olen amatööri monessa asiassa.
Mutta olen opiskellut teidän kulttuurianne pienestä asti.
Olin vaihdossa Uudessa– Seelannissa. Oletko käynyt?
Veimme mummoni takaisin, kun hän kuoli.
Olin lapsi silloin.
Se juuri on aivan uskomatonta.
Se sitoumus... pitää perhe heimon maaperällä...
jotta elämän sykli alkaa ja loppuu samalla pyhällä maalla.
Se on kaunista.
Ja se on oikein.
Kyllä, siksi minä kasvatin perheeni täällä.
Sen takia pysymme täällä.
Käykö, että jäämme yöksi? Jatkamme matkaa huomenna.
Kyllä, tietenkin. Tunnen itseni onnekkaaksi.
Kuinka niin?
Meillä ei ollut aavistustakaan, mitä siitä veneestä kävelisi ulos.
Löysimme uusia ystäviä.
–Miten pahasti? –Koko länsirannikko, kuollut.
En voi uskoa sitä.
Georgen mielestä kaikki on osa luonnon suurta suunnitelmaa.
–Hän on ääripääihminen. –Sinulla ei ole aavistustakaan.
Melissa tenttasi minua työstäni kuin olisin ollut haastattelussa.
Ehkä ulkomaailma kiinnostaa häntä. He eivät ikinä käy maissa.
Ei ikinä? Kertoiko hän sinulle?
Hän uskoo miehen kuuluvan maallensa.
Hän sytytti valon tarkoituksella. George sanoi sitä vahingoksi.
–Luuletko että hän haluaa pois? –Kyllä. Ehkä häntä pelottaa sanoa se.
Haluatko tietää, mitä hyvää maailmanlopussa on?
Joo.
Ei lentokoneita, ei äänisaastetta, ei samusuvua.
Pelkkiä tähtiä.
No... me todella pysäytimme ilmastonmuutoskriisin.
Mahtavaa.
Miksi olet ylhäällä?
Miksi sinä olet ylhäällä?
En tiedä. Join liikaa viiniä. Ajatukset pyörivät.
Mikä on sinun tekosyysi?
Ne lapset... He ovat nähneet enemmän kuin tarpeeksi, tiedäthän?
Se missä he elävät nyt, ja missä he tulevat elämään, se on...
He eivät koskaan saa elää normaalia elämää.
Se ei ole reilua.
–Ainakin he ovat valmistautuneita. –Niin, kuin loppu olisi tullut.
–Eikö se ole? –Ei, Alicia, tämä ei ole taivaisiin nousu.
Jokin on pielessä täällä.
Kaikki on pielessä...
...kaikkialla.
–Mihin olet menossa? –Minulla on töitä.
Voit auttaa, jos haluat.
–Mitä me teemme? –Huoltotöitä.
–Mistä he tulevat? –Sisämaasta.
Laivat uppoavat. Virta tuo ne tänne.
Isäni sanoo, että se on vuoroveden poikkeama.
Tulitus tuo niitä lisää, joten meidän täytyy toimia hiljaa.
–Kuinka monta niitä on? –Uusia tulee joka päivä.
Todella rasittavaa.
Haluatko kokeilla?
–Oletko nähnyt Chrisiä? –En.
Hän ei ole voinut päästä pitkälle.
Hän ei mennyt sinne päin. Hän on veneellä, tai maissa.
–Katsoin veneeltä. –Voin auttaa sinua etsimään hänet.
–Ei, menen yksin. –Voin auttaa, jos haluat.
Tunnen riskinuoret.
Minä olen riskinuori!
Hyvä! Ohimo, silmäkuoppa, takaraivo, jos selkä on sinuun päin.
–Mistä opit tämän? –Isältäni.
Miten tappaa, miten selviytyä haastavimmissa olosuhteissa.
–Olen valmistautunut tähän ikuisuuden. –Onko hän survivalisti?
Ei, hän on vain itseriittoinen. Harkittua elämistä, ymmärrätkö?
Siinä se on!
Hyvää työtä.
Jes.
Tule takaisin lounaan jälkeen, ennen illallista.
–Kuule, osaavatko ne kiivetä? –Ne ovat aika kömpelöitä.
–Tuolla on vielä yksi. –Hoidellaan se myöhemmin.
–Ei, minä teen sen. –Tuo kirves sitten takaisin.
Pidä hauskaa.
Poikasi on luonnonlahjakkuus, sir.
Chris.
–Mitä sinä teet? –Olen hyödyksi.
–Tule veneelle. –Minä tulen kyllä.
–Ole kiltti, Chris. –Ihan kohta.
Chris.
Chris!
Siinä.
Valmista.
Huomenta.
Meillä on ongelma aidan luona.
–Rannassa. –Joo, ne ajautuvat välillä rantaan.
Se on Sethin vastuulla.
Näin hänet. Poikani oli hänen kanssaan.
–Auttamassa häntä. –Emme voi antaa niiden puskea aitaa.
Käymme kerran viikossa siivoamassa ruumiit.
Oletko kunnossa?
Hänellä oli hakkuukirves. Hän heilutti sitä kuin...
Pojallani oli tapana... ajaa nurmikko, viedä roskat.
Siivota huoneensa, huolehtia tiskeistä. Se on... Tämä on...
Tällä tavalla me nyt hoidamme asiat, niin kauan kuin pystymme.
Niin se vain on.
Tule mukaani. Tule.
–Onko siellä tartunnan saaneita? –Joo.
Viikonloppumatkailijoita, jotka ovat jääneet saarelle lautan upottua.
Niitä on muutama sata.
Voimme hoitaa ne, jotka tulevat rantaan.
Mutta jos ne saavat tuulahduksen meistä, se voi olla ongelma.
Pidä tästä.
Miksi jäisitte tänne?
Tämä on loppu.
Me kaikki kuolemme.
Kyse on antautumisesta ja selviytymisestä, -
hyväksymisestä ja kieltämisestä.
No, minä valitsen selviytymisen.
Luuletko, että kaikki järjestyy?
Kuule, sinähän näit kartan. Se on totuutemme.
Se ei ole oikein tai väärin, hyvää tai pahaa. Niin vain on.
Miten voit vain luovuttaa?
En minä luovuta.
Paikkaan aitaa.
CATRINA ISLAND LINTUBONGAUSKISA
MAANANTAISIN JA PERJANTAISIN KLO 7
–Hei, Nick. –Hei, Willa!
–Missä kaikki ovat? –Tule piirtämään kanssani.
–Oi, en osaa piirtää. Ei, ei, ei. –Piirrä nyt!
Okei, mennään. Mitä piirretään?
Norkoilet ympärilläni kuin viikatemies, Daniel.
Ehkä minä olenkin.
Tai sitten olen suojelusenkelisi.
Ystävämme on poissa. Purjehdimme vuoroveden mukana.
Huomenta.
–Ei sinun tarvitse. –Tämä on vähintä, mitä voin tehdä.
–Nukuitko hyvin? –En. Entä sinä?
En.
Saitteko kaikki tarvitsemanne tiedot?
Tiedämme nyt, minne meidän ei pidä mennä.
Meidän pitäisi lähteä pian.
Sepä oli lyhyt reissu.
Melissa, se valo... Valo, jonka sytytit eilen illalla...
...oliko se vahinko?
Se oli virhe.
Yksi kerta on virhe. Toinen...
Lähetitkö meille signaaleja?
Näin teidät laiturilta eilen.
Katsoin kiikareilla, kun olitte kannella.
Kun näin teidät... minut valtasi outo toivon tunne.
Ehkä Willa ja Harrykin saisivat mahdollisuuden.
Mahdollisuuden, jota he eivät saa, jos he jäävät tänne.
Kun näin teidän tulevan rantaan, sytytin valon.
Sinähän sanoit, että saari oli turvallinen.
Ei, me vain odotamme. Odotamme, kunnes se loppuu.
Tulkaa mukaamme.
En voi. En voi niin hyvin.
Minulla on MS–tauti. Se on... En kuole huomenna, –
mutta te ja lapseni ette tarvitse sitä taakkaa harteillenne.
–Entä George? –George ei ikinä lähtisi täältä.
Hänen mielestään on parempi kuolla perheen kesken.
Seth ajattelee samoin.
Haluat, että viemme Harryn ja Willan.
Hän ei voi lähteä. Hän uskoo, että jos he jäävät, he kuolevat.
Heillä on tarvikkeita – vettä, ruokaa. Jopa sähköä.
Ja heillä on tartunnan saaneita.
Miten kauan kestää, että ne pääsevät sinne?
Georgella on vahvoja mielipiteitä, –
mutta hän välittää vain perheensä turvallisuudesta.
He vain odottavat, kunnes tilanne pahenee.
–Ja olemmeko me muka turvassa? –Seuraava paikka voi olla parempi.
Se mitä löydämme, voi pelastaa meidät.
–En voi ottaa lapsia, koska hän sanoo niin. –Tee se, koska minä pyydän.
Et sinä vie heitä, Travis. Sinä pelastat heidät.
Emme voi vain jättää ihmisiä taaksemme.
Anna minun puhua Georgelle.
Okei? Anna minun puhua hänelle.
Okei.
GOLFO DE CALIFORNIA
BAJA CALIFORNIA
Meksiko.
Minä tässä. Kyllä, kaikki valmista.
Miten pitkälle voit siirtää sitä?
Auringonlaskuun.
Olen siellä.
Mikä hätänä?
Luulen että se kusipää suunnittelee perheensä joukkosurmaa.
–Löysin pillereitä. Luulen, että se on myrkkyä. –Mistä sinä tiedät?
Tunnen lääkkeet. Ja pilleripäät – nuo ihmiset eivät ole niitä.
Ja ne pillerit eivät ole huvitteluun.
He tulevat kohta alas.
Ymmärtävätkö he?
Sanoin, että he pääsisivät venematkalle. He pitivät ideasta.
Me huolehdimme heistä. Minä lupaan, pidämme heidät turvassa.
Tämä on Harryn. Hän pelkää öisin.
Hän esittää muuta, mutta... hän ryömii sisarensa sänkyyn.
Olemme yrittäneet saada häntä lopettamaan sen, mutta se on okei.
Ja... Willa, hänen hiuksensa ovat...
Hän itkee, jos kampaat ne, joten laita niihin ensin hoitoainetta.
Mitä oikein on meneillään?
Hei, George.
Mitä tämä on? Melissa?
–George... –Miksi? Miksi?
Kuuntele. Rakastan sinua ja rakastan perhettämme.
Mutta meidän täytyy antaa heille mahdollisuus.
En voi katsoa heitä joka päivä näkemättä heille tulevaisuutta.
–Äiti? –Mitä, kulta? Mikä hätänä?
Mitä? Kerro minulle. Kerro äidille. Kaikki hyvin. Kerro, mikä hätänä.
Willalla on jokin hätä.
Pysy tässä. Älä liiku, Harry. Pysy siinä!
Willa?
Willa! Mitä...?
Rakas!
–Mitä tapahtui, kaveri? –Hän otti oman pillerinsä.
Ei! Willa!
Ei! Häivy täältä!
Willa?
Melissa! Melissa! Ei, et voi pidellä häntä.
–Se ei ole turvallista. Älä pitele häntä. –Hän tietää!
Maddie!
Vie Harry pois täältä!
–Tule. Et voi pelastaa häntä. –En ole tulossa. Mene! Mene!
–Mitä tapahtui? –He kääntyivät! Poika tulee mukaamme.
–Haluan isäni! Haluan äitini! –Tiedän. Mutta he haluavat tätä.
–Että me huolehdimme sinusta. –Mitä Willalle tapahtui?
Hän sairastui, okei?
Mennään sisään.
–Madison, mitä sinä nyt olet tehnyt? –Otamme hänet mukaan. Tilaa on.
–Ei ole. Lapset ovat kuolemaksi. –Sinä et päätä, kuka saa elää.
–Se valta minulla on. –Asia on loppuunkäsitelty! Lähde liikkeelle!
Paikoillanne!
Mene takaisin! Mene takaisin!
–Harry? Vien sinut kotiin. –Ei, ei.
–Mitään kotia ei enää ole. –Suu kiinni!
–Kuuntele minua. –Se on meidän kotimme. Se on yhä kotimme.
Isäsi käski meidän huolehtia hänestä.
Isäni on kertonut minulle, mitä hän haluaa!
No, hän muutti mieltään.
–En usko sinua. –Tule mukaamme, Seth. Ole kiltti.
Daniel, älä.
Saan ainakin yhden teistä. Ehkä enemmän. Sitäkö sinä haluat?!
Antakaa meidän mennä kotiin!
Harry, tule tänne.
Sinä aiheutit tämän.
Okei, tule.
Voi luoja.
Papa, mira.
Äiti?
Etkö voi tehdä mitään?
Pojalla on kivääri.
Äiti?
Vilkuta hyvästit mukaville ihmisille. Okei? Jatka vain vilkuttamista.
Chris, älä katso.